| | Richard Dawkins | |
| | Autor/ica | Poruka |
---|
Niky VIP član
![Niky](https://2img.net/u/3014/38/42/78/avatars/148-82.jpg)
![Female Female](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_gender_female.gif) ![Rat Rat](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_chinese_rat_1.gif) Broj postova : 13469 Godine : 40 Datum registracije : 07.07.2009
![Richard Dawkins Empty](https://2img.net/i/empty.gif) | Naslov: Richard Dawkins 23.06.10 18:19 | |
| Clinton Richard Dawkins (Nairobi, Kenija, 26. ožujka 1941.), eminentni britanski etolog, teoretičar evolucije i popularno-znanstveni pisac, voditelj katedre Charlesa Simonyija na Oxfordskom sveučilištu. Dawkins je prvi puta u središte pažnje došao 1976. knjigom Sebični gen (The Selfish Gene) koja je popularizirala gensko-centrični pogled na evoluciju i u rječnik uvela termine mem i memetika. 1982. je napisao knjigu Prošireni fenotip (The Extended Phenotype) u kojoj je dao značajan doprinos znanosti o evoluciji zapažanjem da fenotipski efekti nisu ograničeni samo na tijelo organizma već se šire daleko u okoliš, uključujući tijela drugih organizama. Od tada je napisao nekoliko popularnih knjiga o evoluciji i pojavio se u brojnim televizijskim emisijama o evolucionarnoj biologiji, kreacionizmu i religiji. Dawkins je ateist, humanist i skeptik; kao komentator znanosti, religije i politike jedan je od najpoznatijih anglosaksonskih intelektualaca. Opisuju ga i nadimkom "Darwinov rottweiler." Dawkins je autor poznatih znanstvenih i znanstveno-popularnih izraza poput "sebičnoga gena", "biomorfa", "mema", "virusa uma"... koji već više od dvadeset godina dominiraju popularnom znanošću. Dawkinsov pojam "mem", primjerice, smišljen je kao kulturna analogija genu, obilježava jedinicu kulturne replikacije i počelo je memetike, discipline koja se bavi analizom kopiranja kulturnih jedinica značenja, poput melodija ili jednostavnih ideja. Memetika je danas, posebno na internetu, jedna od zanimljivijih paradigmi kojom se pokušava objasniti kulturna evolucija, prema načelima darvinističke prirodne selekcije. Prema Dawkinsovu mišljenju, borba za opstanak jedini je kriterij objašnjenja evolucije. Premda je zbog svojeg kalifornijskog zaleđa iz 1968. uvijek oprezan prema primjenama darvinizma u politici, u njegovoj ultra-darvinističkoj teoriji, borba za opstanak odvija se i među kulturnim jedinicama značenja. U jednom je intervjuu izjavio: "razlike između prirodne i umjetne evolucije i same su umjetne". Ali kako bi izbjegao napade svojih kolega i neprijatelja zbog naturalističke pogreške, naime implicitne poruke da je etika sebičnosti odnosno socijaldarvinizma nužnost, kao što mu to primjerice prigovara poznati lijevo-orijentirani biolog Stephen Jay Gould, Dawkins uvijek dodaje: "Moramo što bolje upoznati prirodu, kako bismo se oduprijeli njezinim sredstvima." "Ja ne zastupam moral utemeljen na evoluciji", piše Dawkins. "Ja samo govorim o tomu kako su stvari evoluirale. Ja ne govorim o tome kako bi se ljudi trebali ponašati... A ako iz knjige želite izvući pouku, čitajte je kao upozorenje. Upozorenje da od biološke prirode možete očekivati vrlo malo, ako poput mene želite izgraditi društvo u kojemu će pojedinci blagonaklono i nesebično surađivati kako bi ostvarili zajednički cilj. Pokušajmo podučavati o blagonaklonosti i altruizmu, upravo zato jer smo rođeni kao sebični. Moramo razumjeti čemu teže naši sebični geni, jer ćemo tada možda imati barem priliku da im pomrsimo planove, a to je nešto čemu se nijedna druga prirodna vrsta nije mogla nadati." Borba za opstanak, i varijabilnost prirodnih i kulturnih replikatora univerzalna su obilježja života. Teorija o sebičnome genu najradikalnija je verzija darvinizma - za razliku od klasičnog Darwinovog poimanja evolucije, ona tvrdi da se darvinistička borba za opstanak, opstanak najboljih i selekcija, odvija među genima a ne među jedinkama ili vrstama. Biološke su jedinke naprotiv puki nositelji, ljušture gena, replikatora informacije. Geni iskorištavaju tijela biljaka i životinja za svoj opstanak - i zato Dawkins jedinke prirodnih vrsta naziva "darvinističkim strojevima za opstanak”. Klasične jedinke samo su prošireni fenotip, vanjština kojom se geni koriste za vlastitu replikaciju. Poput poznate Butlerove rečenice: "Pile je samo način da jedno jaje proizvede drugo". Dawkins piše: "Ako nam se kaže da je netko imao dug i bogat život u svijetu čikaških gangstera, imali bismo pravo nagađati o tome o kakvu je čovjeku riječ. Mogli bismo očekivati da ima kvalitete snage i grubosti, brzi prst na obaraču i sposobnost da privuče odane prijatelje. To ne bi bili nepogrešivi zaključci, ali iz poznavanja uvjeta u kojima je opstao i napredovao, možemo izvući neke zaključke o njemu. Glavni argument ove knjige jest da smo mi, kao i sve druge životinje, strojevi stvoreni pomoću naših gena. Poput uspješnih čikaških gangstera, naši su geni, ponekad i tijekom milijuna godina, opstali u svijetu vrlo jake konkurencije. Stoga od naših gena očekujemo neke kvalitete. Tvrdim da je dominantna kvaliteta koju moramo očekivati od uspješnog gena njegova bezobzirna sebičnost. Ta će sebičnost gena potom stvoriti sebičnost pojedinačnog ponašanja...." Za razliku od Darwina, za kojega je evolucija posljedica individualističkih izbora, izbora organizama u nekoj selektivnoj sredini, Dawkins prirodu promatra iz perspektive genskih izbora. Pogledajmo primjer. Prema Dawkinsu postoji razlika između “socijalnih” i “antisocijalnih” gena. Antisocijalni su geni paraziti, geni virusa i bakterija koji se umnažaju samo u prisutnosti drugih darvinističkih strojeva za opstanak. Socijalni su naprotiv sposobni za autonomnu replikaciju. Obje vrste organizama (odnosno gena) imaju različite strategije čija je korisnost za opstanak različita i ovisi o različitoj dinamici vlastitoga kopiranja. Razmotrimo primjerice dva virusa: virus ebole i virus AIDS-a. Virus ebole je "glupi" replikator, jer uništava svog domaćina u roku od 24 sata. Za to vrijeme, on će teže naći darvinistički stroj u kojem će se dalje razvijati. Virus AIDS-a je naprotiv "pametni" virus, jer se umnožava pritajen, a da to darvinistički replikator, odnosno organizam nositelj, niti ne zna. Navedeni primjer dobro prikazuje Dawkinsove argumentacije. Kako bismo najbolje razumjeli Dawkinsa, i ostale sociobiologe, uvijek trebamo pitati: što bi za određeni gen ili kromosom bilo najracionalnije, ili: zašto je za određeni organizam ili gen neko rješenje najpovoljnije. Evolucija je za Dawkinsa ničeanska volja za moć, za širenjem, propagiranjem, dominacijom i replikacijom, koja vlada među genima. Geni čine ono što je za njih najracionalnije. Ali samo neki u tome uspijevaju. Kada griješe u svojoj analizi koristi i troškova, propadaju baš kao i njihove ljušture, ljudi, životinje i biljke. Najuspješniji su oni geni koji pronalaze za sebe najstabilnije i najpogodnije organizme odnosno darvinističke strojeve. U tome je ideja proširenoga fenotipa. Dawkins naravno zna da je takva priča neznanstvena – teleološka, jer se čini kao da "gen", ili molekula, ima neku misao ili da zna svoju svrhu. Takva priča nije objašnjenje. Ali ona evoluciju prikazuje kao sustav racionalnih izbora jedinki, a opstanak replikatora kao njihovu posljedicu. Evolucija na taj način za nas postaje smislena i objašnjena. I u tome se Dawkinsov ultradarvinizam ne razlikuje od svoje klasične inačice. U knjizi, Paranje duge - znanost, iluzija i apetit za čudesno (1998.), Dawkins tematizira jednu od svojih bitnijih teza iz dosadašnjih knjiga - priroda je mnogo čudesnija od pjesničke fantazije. Potrebno je imati mnogo više mašte, imaginacije, otvorenosti prema čudesnosti prirode, tvrdi Dawkins, ali i uložiti mnogo truda da bismo shvatili njezinu složenost, da bismo se mogli diviti prirodi, ali i svojoj sposobnosti razotkrivanja tajni slijepoga urara. Dilema: biti pjesnik ili znanstvenik, pogrešna je. Jer u svakom dobrom znanstveniku mora ležati pjesnik. Kako bi pokazao složenost prirode, i našu sposobnost da čuđenjem dođemo do objašnjenja, da se divimo i uživamo u ljepoti složenosti Dawkins analizira fenomene i teorije svjetlosti i difrakcije, radio valova, spektrometrije, digitalizaciju genetike, umjetne inteligencije, odnosno pokušaje svođenja raznolikih složenih pojavnih oblika na jednostavne matematičke redukcije poput bar-kodova. Naš um ima sposobnost uživanja upravo u mjeri u kojoj je riječ o emanaciji jedinstvenog načela što vlada prirodom - mathesys universalis. Estetski pristup ostavlja prirodu nerazumljivom i stranom; znanstveni, međutim, nalazi ljepotu u pronalaženju dubljeg jedinstva. Briljantnost Dawkinsovih knjiga izvire iz dvostruke estetske ljepote: znanstveno-estetske, koja u raznolikosti života, pojava i teorijskih koncepcija traži jednostavnu, univerzalnu teorijsku matricu; i njoj suprotstavljene literarno-estetske, koja za tu jednostavnu, univerzalnu teorijsku matricu nalazi golemi broj primjera: ona izvire iz Dawkinsove izuzetne sposobnosti da nas literarno uvjeri u teorije koje su nam se početno činile samo smionim spekulacijama. | |
| ![Go down](https://2img.net/s/t/13/07/82/i_down_arrow.gif) | | | Richard Dawkins | |
|
| Permissions in this forum: | Ne moľeą odgovarati na postove.
| |
| |
| Online | Ukupno je: 162 korisnika/ca online; 0 registriranih, 0 skrivenih i 162 gostiju. :: 2 Bots
/
Najviše korisnika/ca istovremeno online bilo je: 1514, dana 02.11.19 16:59.
|
Statistics | Registriranih korisnika/ca: 6485. Najnoviji/a registrirani/a korisnik/ca: Радослав.
Ukupno postova: 943228. in 18060 subjects
|
|